Så funkar primärvalen i USA
Tina Magnergård Bjers/TT
Publicerad 2020-03-01
Demokraternas primärvalsprocess är egentligen en strid om delegater, de företrädare som röstar fram presidentkandidaten på partikonventet i sommar. För att knipa kandidaturen krävs stöd av minst 1 991 delegater.
Under den så kallade supertisdagen den 3 mars hålls primärval i 14 delstater i USA, i det amerikanska territoriet Amerikanska Samoa – som dock inte deltar i presidentvalet utan enbart i nomineringsprocessen – samt för Demokraternas partimedlemmar utomlands. Totalt fördelas omkring en tredjedel av delegaterna.
Här är delstaterna som går till urnorna, med antalet delegater inom parantes: Alabama (52), Arkansas (31), Kalifornien (415), Colorado (67), Maine (24), Massachusetts (91), Minnesota (75), North Carolina (110), Oklahoma (37), Tennessee (64), Texas (228), Utah (29), Vermont (16), Virginia (99).
I territoriet Amerikanska Samoa står elva delegater på spel.
Under hela primärvalsprocessen fördelas totalt 3 979 demokratiska delegater. För bli presidentkandidat krävs stöd av en majoritet av dessa, det vill säga minst 1 991 delegater, på partikonventet. Om ingen får majoritet vid den första omröstningen träder de 771 så kallade superdelegaterna, partihöjdare som får rösta hur de vill, in vid nästa votering.
Republikanerna håller också primärval, men ingen allvarlig utmanare finns till den sittande presidenten Donald Trump.
Så här ser delegatfördelningen ut hittills för Demokraternas ledande presidentaspiranter. Vi redovisar även deras opinionsstöd nationellt samt i jättestaterna Kalifornien och Texas som håller primärval under supertisdagen.
Aspirant Titel Nationellt stöd i procent Stöd i Kalifornien Stöd i Texas Antal delegater
Bernie Sanders senator från Vermont 29,5 31,7 22,3 45
Joe Biden exvicepresident 18 12,3 20,7 15
Mike Bloomberg exborgmästare från New York 14,7 10,3 13,3 -
Elizabeth Warren senator från Massachusetts 12 15,7 15,3 8
Pete Buttigieg exborgmästare från South Bend 10,3 10,3 8,3 25
Amy Klobuchar senator från Minnesota 5,3 5 6,3 7
Källa: Real Clear Politics, The New York Times med flera