Svenskarna riskerar att bli kvar en lång tid
Publicerad 2011-03-29
Hoppet släcktes, åtminstone tillfälligt, om en snabb sorti för Gaddafi.
Diktatorns nya taktik kan leda till en delning av Libyen.
Och göra att de svenska Jas-planen blir kvar länge.
Gårdagens besked om att Sverige fått en informell förfrågan från Nato var väntat. Alla riksdagspartier utom SD är för att svenskt stridsflyg ska användas
i strid för första gången sedan Kongokrisen
i början av 1960-talet.
Detta trots att planen, precis som trupperna i Afghanistan, ska stå under Nato-befäl.
Vad som framstår som en ganska enkel och smärtfri insats i Libyen kan visa sig bli väldigt utdragen och kritiserad.
Allt hänger på hur det går för oppositionens trupper. Deras framryckning utefter östkusten tog i går tvärstopp utanför Gaddafis födelsestad Sirte.
Rebellernas framgångar kom sig av att Gaddafis styrkor drog sig tillbaka utan strid. Det verkar inte ha varit en flykt
i panik, snarare ett taktiskt återtåg.
Genom att koncentrera sina styrkor till ett mindre område på båda sidor om Tripoli hoppas Gaddafi öka sina chanser att överleva.
Taktiken kan dra ut på kriget och tvinga fram en delning av Libyen – en oljerik östra del som behärskas av rebellerna och en västra där Gaddafi fortsätter styra.
Då riskerar de svenska planen att hamna i ett läge som påminner om flygförbudszonen över Irak efter Kuwaitkriget 1991. Den gången pågick överflygningarna i mer än tio år utan att Saddam Hussein kunde störtas.
Scenariot kan återupprepas. Oppositionen i Libyen saknar till stor del militär träning och moderna vapen för att på egen hand kunna göra sig av med Gaddafi.
Och FN-resolutionen om en flygförbudszon ger omvärlden ett enda uppdrag: att skydda civilbefolkningen. Här finns ingen legal grund för att döda eller störta diktatorn.
Nu hänger allt på Gaddafis soldater
– lägger de benen på ryggen finns inget som kan rädda honom. Då kan det gå så fort att de svenska planen inte ens hinner ner i tid.
Men lyckas Gaddafi hålla ut hamnar världen i en svår sits där Natos överflygningar fortsätter – men tyrannen sitter kvar.
Wolfgang Hansson